У передмісті японського міста Осака є залізнична станція Каяшіма, побудована навколо величезного 700-річного камфорного дерева…
******************************
«В Японії люди, що знаходяться в гармонії одне з одним, наприклад, піаніст і скрипаль, що грають дуетом, називаються« А-ун але кокю ». «Кокю» означає «подих», а все поєднання – «досконалість», «вишукану гармонію». Двоє або більше дихають як одне. Якщо самореалізація – це ідеал, до якого прагне західний світ, то єдине дихання – це ідеал, до якого прагне Японія і більшість Азії. У слова «гармонія» в Японії така ж харизма, як у слова «свобода» на Заході » Уілл Фергюсон
******************************
«Коли малюєш гілку, потрібно чути дихання вітру» Японська мудрість.
Довгоочікувана пора пробудження природи починається у Японії раптовим і буйним спалахом цвітіння вишні… Пелюстки сакури не в’януть. Весело кружляючи, вони летять до землі від найлегшого подиху вітру. Вони вважають за краще опасти ще зовсім свіжими, ніж хоч скільки-небудь поступитися своєю красою…
Мірилами краси у японців служать чотири поняття, три з яких (сабі, вабі, сибуй) сягають корінням в стародавню релігію синто, а четверте (юген) навіяно буддійської філософією… Тому японське мистецтво подібно напою, який народ здавна готує сам по власних і незмінним рецептам, часом переймаючи з-за кордону лише форму посуду.
Так і нинішні віяння із Заходу, аж до самих модерністських, служать для японців лише посудом, в який вони як і раніше наливають напій того ж терпкого, смаку…
Все що є українського у нас, збереглось по аналогічній причині… Бережімо його…
“Кажуть, Японія створена мечем. Кажуть, стародавні боги опустили кораловий клинок в океан, а коли виймали його, чотири чудові краплі стекли з клинка в океан і стали ці краплі островами Японії. А я кажу, Японія створена купкою воїнів, воїнів, готових віддати свої життя за те, що стало забутим словом «Честь». Із фільму “Останній самурай”.
“- ЄДНІСТЬ буде йому ймення. Коли у боротьбі з’єднається брат з братом, коли серця в одно зіллються, коли запроданці й зрадники переведуться!” Меч Арея — історичний роман українського письменника Івана Білика